![המפלצת שבתוכנו: גודזילה החדש יוצא נגד קדושת המוות היפנית](https://pic1.calcalist.co.il/picserver3/crop_images/2024/06/03/SkUOVBjV0/SkUOVBjV0_0_0_1500_845_0_x-large.jpg)
המפלצת שבתוכנו: גודזילה החדש יוצא נגד קדושת המוות היפנית
"גודזילה מינוס אחת" שהגיע עכשיו לנטפליקס הוא סרט מפלצות מהנה, שובר קופות מטורף, וזוכה האוסקר על אפקטים. הוא גם מציג התפתחות חשובה באופן שבו היפנים מתייחסים למלחמת העולם השנייה, ולוקחים לראשונה אחריות על תבוסתם בה
יש, למעשה, שתי סדרות סרטים נפרדות העוסקות באותה דמות בשם גודזילה. האחת היא סדרת הסרטים האמריקאית, שנמצאת בבעלות אולפני וורנר, שבאחרונה הוציאה את הסרט "קינג קונג נגד גודזילה", הסרט הרביעי בסדרה האמריקאית שהושקה לפני עשר שנים. הסדרה השנייה, המפורסמת יותר, היא של הסרטים היפניים, שהשנה מציינים יום הולדת 70, עם יציאת הסרט ה־31 בסדרה (יש למעשה גם סדרה שלישית, של סרטי אנימה, שהושקה לפני שש שנים וזמינה לצפייה בנטפליקס). המציאות היא שבעוד הסרטים האמריקאיים, שברובם לא טובים במיוחד, מגיעים באופן סדיר לישראל (ולשאר העולם), הסרטים היפניים נותרו עניין פנימי - הם שוברי קופות עצומים במולדתם, ופריטי אספנים נדירים למשוגעים לדבר מחוץ ליפן.
באופן משונה, סדרת הסרטים היפניים רק הולכת ומתחזקת מסרט לסרט, כמעין הוכחה שהמפלצת הזאת לא מפסיקה להיות אקטואלית עבור הקהל שם. ב־2016 הסדרה אותחלה מחדש עם "שין גודזילה" שלמרבה ההפתעה היה הסרט שזכה באותה שנה בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע. ובסוף 2023 יצא ביפן הסרט ה־31: "גודזילה מינוס אחת", שעשה היסטוריה כפולה — הוא גם הפך לסרט הגודזילה הקופתי בכל הזמנים וגם זכה באוסקר על האפקטים הטובים ביותר. מצביעי האוסקר כנראה בעיקר התפעלו מכמה הרבה אפקטים ממוחשבים אפשר לייצר עם תקציב של 10 מיליון דולר, סכום שבאמריקה מספיק לסרט של ריצ'רד לינקלייטר, ולא לסרט מפלצות מרובה הרס.
השבוע הגיע "גודזילה מינוס אחת" לנטפליקס, וסוף סוף אפשר לראות בישראל במה מדובר, באיכות גבוהה ועם תרגום לעברית. השלב הראשון, לפיכך, הוא טיפה להנמיך ציפיות: הסרט הוא בסופו של דבר סרט מפלצות. טוב מהממוצע, אבל עדיין בגבולות הסטנדרט. מה שכן, למי שעוקב אחרי גלגולי הדמות של גודזילה היפנית, הוא מציג נקודת מבט שונה למדי מהסרטים שקדמו לו.
הסרט יוצא נגד קדושת המוות היפנית. "חיינו בעולם שבו החיים שלנו היו זולים", אומרת אחת הדמויות, שמאשימה את ממשלת יפן בכך שהכשילה והקריבה את חייליה במלחמה
גודזילה נולדה בקולנוע ב־1954. תשע שנים אחרי סוף מלחמת העולם השנייה והטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסקי, וכמה שנים אחרי הניסויים האטומיים של צבא ארצות הברית באיי האוקיינוס השקט. ההנחה הרווחת היא שסדרת סרטי גודזילה נולדה ביפן כדי להתמודד עם הטראומה והחרדה בעקבות ההרס שהמיטה ארצות הברית על יפן במלחמת העולם השנייה, לא רק עם שתי פצצות האטום, אלא גם עם ההפצצות המסיביות על טוקיו. ובעוד זה נכון במידה רבה, וגודזילה תמיד היתה מפלצת עם תכונות רדיואקטיביות, צריך להבין את הקונטקסט הרחב יותר, של גודזילה כמפלצת מיתולוגית שנולדה הרבה לפני מלחמת העולם השנייה ונוגעת בחרדה היפנית מפני חורבן אימננטי — יפן היא מדינת אי שסובלת מאסונות טבע חוזרים ונשנים: רעידות אדמה, גלי צונאמי, טייפונים. כל אלה, ממילא, מילים יפניות לתיאור אסונות תוצרת יפן. ואכן, "שין גודזילה" מ־2016, שהיה כמעט סרט פוליטי, שבו המפלצת מפילה את מטוסו של ראש הממשלה, עוסק לא באסון גרעיני מהעבר, אלא כזה מההווה: אסון הכור האטומי בפוקושימה מ־2011.
"גודזילה מינוס אחת" חוזר לנקודת המוצא: מלחמת העולם השנייה, אלא שפצצת האטום לא מוזכרת בו. הבמאי, טאקאשי ימאזאקי, עושה כאן היפוך יוצא דופן, ומצטט את הסרטים שציטטו את גודזילה. יש כאן יותר נוכחות ל"המארח", סרט המפלצות הקוריאני של בונג ג'ון הו, מאשר ל"גודזילה" המקורי. ואפילו "גודזילה" של גארת אדוארדס מ־2014, שבעצמו ציטט מ"פארק היורה" של ספילברג, מורגש בסרט. כאילו שימאזאקי בכלל לא מתעניין בהיסטוריה של יפן, אלא בהיסטוריה של הקולנוע, והושפע דווקא מהסרטים שהושפעו מגודזילה.
הגיבור הוא שיקישימה (ריונוסוקה קמיקי), טייס קמיקזה פחדן שבימים האחרונים למלחמה העדיף לברוח מהטייסת שלו מאשר להתרסק לתוך משחתת אמריקאית. כשגודזילה תוקפת את האי אודו, הוא קופא מפחד במקום לירות במפלצת. הסרט מציג את התקפותיה של המפלצת על טוקיו כמעין המשך ישיר של מלחמת העולם השנייה, ונוגע בתחושה שהמלחמה הזאת אולי מעולם לא הסתיימה. אבל בעוד סרטים יפניים רבים, בוודאי סרטי אימה ומפלצות, מתייחסים לעובדה שהתרבות היפנית מקדשת את המוות, מהללת את ההירואיות, את ההקרבה ומצדיעה לאלו שמתו בכבוד, "גודזילה מינוס אחת" יוצא מנקודת מבט מודרנית, מערבית, אנטי־יפנית, ויוצא נגד קדושת המוות היפנית. "חיינו בעולם שבו החיים שלנו היו זולים", אומרת אחת הדמויות בסרט, כשהיא מאשימה את ממשלת יפן בכך שהיא יצאה למלחמה באמריקה עם טנקים לא משוריינים ועם מטוסים ללא כיסאות מפלט, ולמעשה הכשילה והקריבה את חייליה. זו פעם ראשונה - מבין הסרטים היפניים שאני מכיר - שהאחריות לתבוסה היפנית במלחמה מיוחסת לממשלה היפנית ולא לצבא האמריקאי. וברגע שגיבורי הסרט לומדים להעריך ולקדש את החיים, ולא להקריב אותם, או אז הם יכולים לנצח את המפלצת שמגיעה אל חופי טוקיו. מה שהם לא הצליחו לעשות כשאלה היו המפציצים האמריקאיים. גודזילה של 2024 היא התיקון של יפן, לא העונש שלה.